Typerää ja turhaa.
Alhaisempaa kuin multa.
Sinä ja Fálainan rikolliset asukkaat olette juuri sitä.
- Oletko kunnossa, Masoh? - Olen.
Hittolainen. Eteneekö se näin nopeasti?
Tehkää parhaanne, Chakuro ja muut.
Emme kestä enää kauaa.
He ottavat sinut kohteekseen, vanhus!
- Varovasti, Masoh! - Kuchiba!
Hän eli aina muiden vuoksi,
jotta tämän saaren asukkaat voisivat olla onnellisia.
Hän uhrasi itsensä -
ja jatkoi onnen tuomista muille.
Tajuatteko, kuinka vaikeaa se oli?
Hän ei...
Hän ei ansainnut kuolla kätenne kautta!
Mitä helvettiä sinä teet, senkin pavunverso?
Pavunverso?
Älä tule tielleni!
- Haluatko kuolla? - Ole hiljaa!
Enkä ole! Et osaa edes käyttää thymiaa!
- Mitä?! - Rumaa.
Olette rumia.
Ihmiset, joilla on tunteita, ovat aina täynnä vihaa.
Se on rumaa.
Mitä vikaa rumuudessa on? Sitä paitsi -
emme kuuntele tuollaista puhetta naamioidulta tappajalta.
Hän on lapsi.
Mikä hätänä? Etkö voi tappaa minua?
Kostan neiti Taishan puolesta.
Lopeta. Ei enempää.
Pyydän.
Mitäköhän olisi tapahtunut, jos tyttäreni olisi yhä elossa?
Pagóni.
Ouni!
Fálainan daímonas oli näköjään pelkkä myytti. Pelkkää ajantuhlausta.
Anna se tänne.
Olit multaakin mitättömämpi.
- On aika kadota. - Tiedämme sen jo!
Ansassa pienellä saarella. Tietämättöminä maailmasta.
Aivan turhia maailman kannalta. Me olemme sellaisia!
Minä pääsen pois siltä mutalaivalta!
Joten älä tule tielleni, senkin kalju paskiainen!
Ouni.
Ette voi estää meitä.
Me olemme myyriä!
Antaa tulla! Ette voi pysäyttää minua ja Ounia!
Ette voi enää loukata meitä!
Ouni!
Oletko kunnossa? Ouni...?
Miksi teillä on vaikeuksia rottien kanssa?
Hoidelkaa heidät jo.
Olimme aina yhdessä.
Sinä ja minä.
Ou...
Nibi?
Vien sinut ulkomaailmaan.
Thymia?
Miten? Mahdotonta!
Miten hän voi herättää auransa Nousin huoneessa?
- Ouni! Nibi! - Varo, Chakuro!
Daímonas.
- Lykos! - Chakuro!
Tämä ei voi olla totta.
Se johtuu siitä, että rikoimme tabun.
Orcan suunnitelma aiheutti tämän.
Hän herätti daímonasin. Tämä on hänen vikansa!
Mitä täällä tapahtuu?
En tiedä!
Chakki.
Lykos!
Oletko kunnossa?
Ouni? Missä olet?!
Nibi.
En halunnut jäädä jälkeen.
Mutta nyt minä jätän sinut jälkeeni.
Nibi.
Valitan. Et voi. En voi päästää sinua kyytiin.
Buki ja Aijiro.
Tämä -
tuntuu oudolta.
Älä näytä tuolta.
Saat minut nolostumaan.
En ole ennen nähnyt sinun itkevän.
Nibi.
Nibi!
Kuule...
Ehkä luulit, ettei meillä ole mitään merkitystä,
jos emme pääse pois Mutavalaalta.
Mutta...
Minä...
Minä olin...
Tiedätkö...
Melko tyytyväinen.
Ulkomaailman ihailu saarelta käsin...
Saman taivaan ja meren ihailu kanssasi...
Se riitti.
Olin onnellinen.
Ei.
Minä olin se, jolla ei ollut merkitystä.
Jos emme olisi tavanneet.
Ilman sinua, Nibi...
Minulla ei olisi ollut syytä elää!
Ouni.
Odotan sinua.
Näytä minulle.
Työnnä pölypilvet syrjään ja näytä maailma minulle.
Nibi. Nibi!
Ouni!
Hei.
Olen Olivínis.
Olivínis?
Tehdään sopimus, Fálainan kirjuri.
Mikä?
Jos annat kaikkien saaresi asukkaiden tunteet -
mahtavalle Ánthropos Nousille...
Jos voit luvata sen minulle,
annan sinulle tämän Ánthroposin kókalon.
Fálainalla on Aíma.
Fálaina siirtyy seuraavalle asteelle kókalon ja Aíman avulla.
En ymmärrä. Minun on palattava Mutavalaalle Lykosin ja Ounin kanssa.
Mitä?
Koskeeko sinuun, Chakuro?
Tunnemme kipua, koska aivomme tuntevat kipua.
Kaikki joutuvat kivun uhreiksi,
jolloin he alkavat kärsiä ja tehdä syntejä.
Silloin minä autan.
Mitä jos hieman säätäisimme kipuasi ja saisimme sen katoamaan?
Se on helppoa.
Teemme vain pienen muutoksen.
Mitä jos voisit tuntea vain onnellisuutta -
kaikkien Nousin keräämien muistojen avulla -
kuin ne olisivat omiasi?
Hei, täällä!
Mitä mieltä olet?
Tämä muisto tuntuu omaltasi, eikö vain?
Lykos!
Mitä mieltä olet?
Voit jäädä ikuisiksi ajoiksi tähän onnelliseen maailmaan.
Näetkö?
Tiedän, että teillä on ollut vaikeaa, Valaiden lapset.
Kirjoitetaan traaginen tarinanne uudestaan Nousin avulla.
Kirjoitetaan kivuliaat muistomme uudestaan?
Fálainan rikolliset.
Haluan pelastaa teidät kaikki.
Sitten...
Mitä kaikkien muistoille tapahtuu?
Minne ne joutuvat?
Sami, neiti Taisha,
Nibi ja muut ovat poissa.
Mutta...
He olivat aikoinaan kanssamme. Se on todiste siitä, että he elivät.
En voi unohtaa heitä.
Kipu ja kärsimys, ne kaikki -
ovat merkki siitä, että elämme.
Mitä?
Miksi annat tämän minulle? En voi luvata sitä, mitä pyysit.
Se ei haittaa.
Haluan nähdä valintasi seuraukset.
Menkää,
Fálainan rikolliset.
Menkää uuteen maailmaan.
Mennään, Lykos.
Hiekkamaanpako, vuosi 93,
17. heinäkuuta.
Aamun hiekkamyrsky oli alkanut laantua iltaan mennessä.
Kun pakenimme Skyrosilta,
kevyt tuuli oli voimakas kontrasti murenevalle laivalle.
Oli tuskallista jättää kuolleemme jälkeemme.
Mutta -
kaiversimme heidän muistonsa sydämiimme ja vannoimme, ettemme unohda heitä,
ennen kuin lähdimme.
Emme olleet tottuneet taistelemiseen.
Tartuimme aseisiin omasta tahdostamme ja taistelimme kohtaloamme vastaan.
Taisteleminen oli ainoa keino suojella omaa paratiisiamme.
Monet ystävämme kuolivat ja palasivat mahtavaan hiekkamereen.
Halusin jättää jälkeeni -
todisteen heidän elämästään kirjoittamalla tapahtuneesta.
Uskon, että se on tehtäväni -
kirjurina ja henkilönä, jonka sallittiin pysyä hengissä.
HALUAN NÄHDÄ VALINTASI SEURAUKSET
JAKSO 10 UUSI MATKA ALKAA
Tekstitys: Jerry Savolainen